No 14. jūnija veselu mēnesi 24 Eiropas valstu izlases desmit Vācijas pilsētās sacentīsies Eiropas futbola čempionāta finālturnīrā, kas, par spīti Olimpiādei, daudziem Eiropā ir gada karstākais sporta notikums.
Salīdzinot ar iepriekšējo čempionātu, kas 2021.gadā notika 11 atsevišķās valstīs, šogad finālturnīram ir tikai viena saimniece. Atvieglojums gan izlasēm, gan līdzjutējiem, jo pārvietošanās starp finālturnīra norises pilsētām ir vienkāršāka, piemēram, Vācijas izlase uz savām grupu spēlēm dosies ar autobusu.
Zīmīgi, ka pusē no meistarsacīkšu stadioniem aizvadītajā sezonā mājoja Vācijas pēc spēka otrās līgas jeb otrās bundeslīgas komandas, nevis augstākās līgas jeb bundeslīgas klubi. Finālspēle notiks 1936.gadā celtajā Berlīnes olimpiskajā stadionā, kura kapacitāte futbola spēlēs ir 71 000 sēdvietu. Klubu spēlēs, kur pieejamas stāvvietas, kapacitāte var būt pat lielāka. Bez galvaspilsētas Berlīnes Eiropas spēcīgākās futbola izlases viesosies arī Minhenē, Dortmundē, Štutgartē, Hamburgā, Diseldorfā, Ķelnē, Frankfurtē, Leipcigā un Gelzenkirhenē.
"It's coming home" vai "It's coming to Rome"?
Pirms trīs gadiem futbola dzimtenes gaidas pēc titula aprāvās Vemblija stadionā, kur mājiniekus pēcspēles 11 metru sitienu sērijā sarūgtināja Itālija. "Gli Azzurri" viens no ikoniskākajiem mūslaiku futbolistiem aizsargs Leonardo Bonuči sāli mājinieku brūcēs iebēra, televīzijas kamerā kliedzot "Tas dodas uz Romu" ("It's coming to Rome"). Itāļiem, kuri izlaiduši jau divus Pasaules kausa finālturnīrus pēc kārtas, neparedz titula nosargāšanu, un trofejai šogad ir lielāka iespēja nonākt mājās Londonā (atbilstoši sauklim "It's coming home"), nevis Romā.