Nereti sabiedrībā izpratne par mežsaimniecību ir ļoti aptuvena – cērt tik kokus un biznesu taisa. Patiesībā jauniem un izglītotiem cilvēkiem un viņu ģimenēm mežs, kas sākas ar tā stādīšanu, ir visa dzīve.
Mežs kā dzīvesveids
“Lai kur es savā mežā ietu, man ir lepnums to parādīt citiem, jo ir kopts, visur darbs ieguldīts,” saka Liene Pušpura, 20 ha lielu mežu īpašniece no Līgatnes, Nītaures puses. Kopā ar dzīvesbiedru Ivo saimnieko īpašumā “Sildibenes”. “Kopumā tie ir 3 mežu īpašumi, kuros vietās, kur tas nepieciešams, notiek kociņu stādīšana. Pēdējo gadu laikā tie jau ir aptuveni 5 ha, kur sastādītas egles un bērzi. Pirms vairākiem gadiem koncentrējāmies tikai uz egli, bet tagad vairāk uz bērzu.”
![Latvijas Meža īpašnieku biedrības rīkotā konkursa “Sakoptākais mežs 2023” laureāte Liene Pušpura ar vīru Ivo.](http://f8.pmo.ee/W1cnKx_P8xLc3QRasLO15iMuor8=/1200x0/filters:format(webp)/nginx/o/2024/05/27/16101516t1h5b1f.jpg)
Nelielu mežu īpašnieki, kuri dzīvo līdzās īpašumiem vai tajos, mežā nepieciešamos darbus cenšas paveikt paši. “Pārsvarā mežu stādām visi kopā – ar ģimeni, rīkojam talku, uzaicinām vecākus,” stāsta Pušpura, kura uz mežu vienmēr ņem līdzi arī savu trīs gadus veco bērnu.
“Meža stādīšana sanāk kā svētki, jo visiem tas sniedz gandarījuma sajūtu – kārtīgam latvietim ir jāiestāda koks.
Pavasarī, kad ir labi laika apstākļi, pēc darba rīkojam pikniku, visi priecīgi. Lai apstādītu vienu hektāru, tas izmaksātu algotam darbiniekam vismaz 200 eiro, bet mēs visu darām paši, un par savu darbu jau naudu nerēķina,” skaidro Pušpura, kuras meža īpašums 2023. gadā tika nominēts konkursam “Sakoptākais mežs”, kas rīkots ar Meža attīstības fonda atbalstu.